![Partizanas | KAM nuotr.](https://alkas.lt/wp-content/uploads/2018/03/partizanai-KAM-nuotr-K300-e1521047010251-300x233.jpg)
Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio gynybos pajėgų vadas Adolfas Ramanauskas- Vanagas, kurio gimimo šimtmetį minime kovo 6-ąją, buvo viena ryškiausių ginkluoto antisovietinio 1944–1953 m. pasipriešinimo asmenybių.
Anot istorikų, A. Ramanausko-Vanago vadovaujami mūsų pogrindžio kariai kovojo atvirai – vilkėjo uniformas su trispalviais antsiuvais, nors tai kenkė konspiracijai, veikė partizanų karo lauko teismai. O sovietai nuslopino pasipriešinimo sąjūdį išdavikų, provokatorių, agentų smogikų rankomis, nužudė partizanų artimuosius ir į Sibirą ištrėmė pagrindinius laisvės kovotojų rėmėjus – lietuvių ūkininkus.
Kaip du vandens lašai
Net kai kurie Lietuvos humanitarinių mokslų daktarai teigia, kad partizanų kova turėjo ir tamsiųjų pusių. „Ūkininko patarėjas“ paprašė partizaninio karo ekspertų palyginti mūsų partizanų taktiką su būdais, kuriais Maskva malšino antisovietinį ginkluotą pasipriešinimą.
Pasak analitikų, sovietų taktika pokario Lietuvoje labai primena dabartinius Rusijos veiksmus Sirijoje, o Rusijos Federacijos ginkluotųjų pajėgų generalinio štabo vyriausiajai žvalgybos valdybai (GRU) tiesiogiai pavaldi atsargos papulkininkio Dmitrijaus Utkino vadovaujama vadinamoji privati karinė kompanija „Vagnerio grupė“ (garsusis vokiečių kompozitorius romantikas Richardas Vagneris tikriausiai dėl tokios „garbės“ kape vartosi), 2014 m. pavasarį atplėšusi Krymą nuo Ukrainos, po kelių mėnesių Donbase numušusi Ukrainos transportinį lėktuvą ir atakavusi oro uostus, paskui Kremliaus permesta į Siriją padėti prorusiškam diktatoriui Bašarui al Asadui, kaip du vandens lašai panaši į nelemtai pagarsėjusius „sokolovininkus“, NKVD-MVD majoro Aleksejaus Sokolovo išmuštruotus smogikus, kurie, perrengti nukautų partizanų uniformomis, neva Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio vardu 1946–1953 m. žudė mūsų kaimo žmones.
Karine jėga nepalaužė
„Analizuojant bet kurį karą pirmiausia ir svarbiausia – nustatyti, kokių tikslų siekia kovojančios pusės. Mūsų partizanai kovėsi dėl Lietuvos laisvės. Iš pradžių, 1944 – 1946 m., drąsiai stodavo į atvirus mūšius su Raudonąja armija, sovietų vidaus kariuomene. Vėliau, kai suvokė, kad jėgos nelygios, perėjo prie bunkerinės pasipriešinimo taktikos. Sovietai buvo okupantai, stengęsi galutinai įgyvendinti Molotovo-Ribentropo pakto slaptuosius papildomus protokolus – įtvirtinti 1940 m. prasidėjusią Lietuvos aneksiją ir visiškai, neatšaukiamai sovietizuoti, įtraukti į Rusijos įtakos sferą mūsų kraštą. Iš pradžių Maskva buvo paskleidusi ideologinę dūmų uždangą (skirtą daugiausia Vakarų kairiesiems politikams – red. past.) – neva Lietuvoje vyksta „klasių kova“, Maskvos apginkluoti, iš vietinių komunistų ir komjaunuolių sudaryti NKVD-MGB „naikintojų“ batalionai gina liaudį nuo nepribaigtų hitlerininkų, išnaudotojų, iš kurių sovietų valdžia atėmė turtus ir išdalijo buvusiems jų tarnams. Bet Kremlius greitai suprato, kad karine jėga mūsų partizanų sąjūdžio nepalauš, todėl pradėjo sprogdinti jį iš vidaus“, – „Ūkininko patarėjui“ teigė Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejaus Karybos istorijos skyriaus muziejininkė dr. Aušra Jurevičiūtė.
Pasak istorikės, partizanai gana ilgai naiviai tikėjo, kad rusai kariaus garbingai, laikysis tarptautinių konvencijų. „Tik per paskutinį kovos etapą partizanai pasidarė budresni, išaiškino ir nubaudė ne vieną į jų gretas įsitrynusį rusų agentą“, – tvirtino A. Jurevičiūtė.
Negailestinga kova
Partizanų kritikai Lietuvoje ir Maskvos propaganda būtinai primena svarbiausius lietuvių laisvės kovotojų nusikaltimus žmoniškumui – 1947 m. lapkričio 16-osios naktį Tauro apygardos Žalgirio rinktinės vyrai Vilkaviškio r. Opšrūtų kaime per kautynes nušovė 36 rusų valstiečius, apsigyvenusius ištremtų į Sibirą lietuvių ir repatrijavusių į Vokietiją vokiečių ūkiuose, o 1949 m. gegužės 1-osios išvakarėse Algimanto apygardos partizanai dvylikos kilogramų 120 mm minosvaidžio mina susprogdino Šimonių miestelio (Kupiškio r.) kultūros namų salę, žuvo šešiolika komjaunuolių, dar trylika buvo sunkiai sužeista.
Tačiau kaltintojai paprastai užmiršta paminėti, kad Opšrūtų kolonistai buvo iki dantų apsiginklavę sovietų vidaus reikalų ministerijos parūpintais pistoletais, šautuvais, granatomis, net lengvaisiais kulkosvaidžiais, o Šimonių komjaunuolius partizanai ne kartą įspėjo nerengti „gegužinių“ orgijų su Stalino portretais tuo metu, kai visa apylinkė gedėjo dėl didžiosios 1949 m. kovo tremties, kurią sovietų represinės struktūros, tarsi pasityčiodamos iš nelaimingų gyvuliniais vagonais į Rusijos gilumą išvežtų žmonių, poetiškai pavadino „Bangų mūša“.
„Tai buvo negailestinga kova, pareikalavusi daugybės aukų. Negalima ir neįmanoma jos vertinti vien tik šių laikų požiūriu, pro tolerancijos prizmę“, – pabrėžė istorikė.
Dabar galvoja apie pinigus
Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas neigia, kad Sirijoje ir Ukrainoje kariauja rusų samdiniai. Anksčiau Kremlius neprisipažino, kad Baltijos jūros dugnu į Vokietiją tiesiamą dujotiekį „Nord Stream“ („Šiaurės srautas“) saugojo privati Rusijos kompanijos „Gazprom“ armija. Rusija iki šiol išsisukinėja, kad nešvariai kovojo Lietuvoje 1949 m., ir apsimeta nesiuntusi jokio majoro A. Sokolovo sukurti mūsų krašte provokatorių tinklo ir tyčiotis iš nužudytų partizanų palaikų. Net paminklų savo kareiviams, kuriuos sunaikino mūsų partizanai, stengėsi nestatyti. Žinomas tik vienas, netoli Trakų r. Onuškio miestelio, ten 1948 m. spalio 27 d. partizanai surengė pasalą ir sunaikino du sovietų kariuomenės leitenantus, vieną jaunesnįjį leitenantą, vieną seržantą, keturis jaunesniuosius seržantus, du grandinius ir šešis eilinius kareivius.
Vytauto Didžiojo karo muziejaus darbuotojos A. Jurevičiūtės nuomone, rusų elgesys Sirijoje 2017 m. ir Lietuvoje prieš 70 metų – panašus, nors, aišku, karai skirtingi. Anot istorikės, Sirijoje rusams svarbiausia pinigai, jokios ideologijos ten neliko nė kvapo. Tačiau ir rusų kareivių bei „naikintojų“ apsupti Lietuvos partizanai prieš nusišaudami ar susisprogdindami bunkeriuose ne tik sudegindavo svarbius dokumentus, bet ir sudaužydavo, sugadindavo vertingiausius daiktus, supjaustydavo savo batus, kad jais vėliau negalėtų avėti okupantų parankiniai.
Stengėsi atitikti tarptautinius standartus
„Lietuvos partizanams teko kovoti ne tik su gerokai galingesniu, bet ir absoliučiai nesilaikiusiu garbingo karo papročių, jokių moralės principų nepripažinusiu priešu. Mūsų partizanai stengėsi ir išoriškai, ir struktūriškai atitikti tarptautinį „kombatanto“ (teisėto ginkluoto išsivadavimo judėjimo nario) apibūdinimą. Kariniu požiūriu mūsiškiai dėl to sau apsunkino gyvenimą“, – „Ūkininko patarėjui“ aiškino Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Naujosios istorijos katedros dėstytojas dr. Norbertas Černiauskas, kurio mokslinių interesų sritis – Lietuvos partizanų karas 1944–1953 metais.
N. Černiausko manymu, užuot veikę pagal paprastą daugelio pasaulinių pasipriešinimo sąjūdžių schemą „Smok ir bėk“, Lietuvos partizanai daug jėgų išeikvojo kurdami savo organizacijos statutus, karinius ir politinius padalinius, leisdami pogrindžio spaudą.
Amerikiečių nesulaukė
„Turime nulenkti galvas prieš tuos narsius vyrus ir moteris, kuriems pavyko suburti ne tik galingus, disciplinuotus ginkluotus būrius, bet ir prisiimti atsakomybę atkurti nepriklausomą, demokratinę Lietuvos valstybę, kuri garantuotų lygias teises visiems savo piliečiams ir socialinę globą silpniesiems visuomenės sluoksniams“, – tikino Vilniaus universiteto dėstytojas, viešosios įstaigos „Trakinių partizanai“ direktorius N. Černiauskas.
Šių metų vasario 7 d. amerikiečių naikintuvai ir kariniai sraigtasparniai raketomis „oras-žemė“ daug rusų samdinių tankų Sirijoje pavertė metalo laužu, nukovė apie 200 „vagnerininkų“. Deja, anot N. Černiausko, „Amerikos balsas“ radijo laidas lietuvių kalba transliuoti pradėjo tik 1951 m., kai Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdis jau buvo beveik užgesęs.
Melo ir šmeižto taktika
2018-ieji Lietuvoje paskelbti A.Ramanausko – Vanago metais. Pernai pakartotinai išleistas jo prisiminimų dvitomis „Partizanų gretose“. A. Ramanauskas – Vanagas rašė: „Priešas buvo ne tik nepalyginamai gausesnis ir geriau ginkluotas, bet jau turėjo net kelių dešimtmečių patirtį, kaip slopinti pasipriešinimą, kylantį savos valstybės viduje (tikra tiesa, enkavėdistas A. Sokolovas trečiajame dešimtmetyje malšino Rusijos „buožių“ maištus – red. past.). Mes mokėmės iš kartaus patyrimo, kuris buvo įgyjamas neretai net gyvybės kaina. Okupantas su mumis kovojo visomis be išimties priemonėmis ir metodais. Visas blogybes krašte okupantai priskyrė mums, nesivaržydami naktimis plėšikaudavo, žudydavo apsirengę partizanų uniformomis ir paskui sakydavo, kad visa tai įvykdė „banditai”. Jie, kaip ir visur, laikėsi tokio požiūrio: „Šmeižk, meluok,— vis kas nors prilips.“ Žinoma, ir partizanai padarė klaidų, bet už tokius nusikaltimus keli kovotojai susilaukė mirties bausmės, nors jie vadovavosi ne savais tikslais. Jų didžiausia kaltė buvo ta, kad lengvabūdiškai patikėjo kitų parodymais, duotais grynai asmeniško keršto sumetimais.“
Iš niekur pagalbos negavo
„Tikras stebuklas, kad mūsų partizanams tiek metų organizuotomis formomis pavyko atsilaikyti prieš tokią baisią karo ir represijų mašiną. Lietuvos gamta, kraštovaizdis, visiškai nepalankūs ginkluotam pogrindiniam pasipriešinimui. Laisvės kovotojai negaudavo ginklų, šaudmenų ir amunicijos, turėjo verstis senkančiomis, nuo Antrojo pasaulinio karo likusiomis atsargomis ir iš sovietų atimtais trofėjais (iš amerikiečių žvalgybos lėktuvo virš Lietuvos 1950 m. išmestos radijo stotys ir ginklai, deja, atiteko rusams– red.past.).Pietryčių Lietuvoje kurį laiką bazavosi „konkuruojanti firma“ – lenkų „Armija krajova“. Žinoma, ir kvaila sovietų režimo politika (prievartinė kolektyvizacija, tremtys) nuteikė mūsų tautą prieš Maskvą, skatino dar atkakliau kovoti su okupantais. Visiškai akivaizdu, kad Rusijos samdinių specialiosios grupės Sirijoje laikosi tų pačių metodų, kuriuos enkavėdistai naudojo po Antrojo pasaulio karo naikindami lietuvių ir ukrainiečių partizanus“, – „Ūkininko patarėjui“ kalbėjo Kauno tvirtovės parko direktorius, prof. dr. Valdas Rakutis.
Nors nuolat kaltinama tik cccp kgb kaip didžiauisa blogybė Lietuvoje, bet tikrovėje juk komunistų partija yra pagrindinė kaltininkė:
dėl Lietuvos okupacijos;
dėl karo žiaurumų Lietuvoje;
dėl pokario partizaninio karo žiaurumų Lietuvoje (naudojusi uždraustas sprogstamąsias kulkas, …);
dėl Lietuvos gyventojų l. žiaurių trėmimų;
dėl visų bėdų iki šiol.
Persivadinę komunistai (kgb) užvaldė Lietuvą:
iš prezidentūros Brazauskas, Grybauskaitė, …;
iš Seimo Kirkilas, Šiaulienė, …;
iš saugumo Laurinkus, Jurgelis, …;
iš visur kitur … .
Dabar turim komunistinės (kgb’istinės) gaujos l. sunkius padarinius Tautai ir Lietuvai.
___
– Ką daryti?
– Nukenksminti neliustruotąją cccp komunistinę (kgb) lsdp_ts-lkd_darbo_liberalų gaują.
– Kaip?
– … .
Ateik prie seimo ne su vėliava o su vėliavos kotu. Jei jau organizacija Lietuviškos jungtinės pajėgos nežino ką daryt, tai ką kalbėt apie neorganizuotą runkelį .Šypt.
Tapinas pažadėjo, kad Seimo langų nedaužys, nebent bus daug Gustavų…
Tapinas išdaužytų visus valstiečius(mužikus)kad išgelbėtų savo draugus iš LRT.
Kas būtų, jei pokarį Lietuvos partizanai būtu ėję mojuodami vėliavomis o ne kovodami ginklais. Okupantai būtu nusišypsoję ir visą koloną nukreipę į gyvulinius vagonus. Dabar atėjo karbauskis nusišypsojo ir nuėjo. Gerb.Jurgi, aš gi nerašiau, kad reikia daužyt Seimo langus. Langai čia ne prie ko.Rastumėm ką daužyt. Prisimenu devyniasdešimt antrais kaip traukėm Juršėnui į akinius, tuoj suprato reikalą. Tapinas ne viršininkas.
Kaip Sirijoj, kaip Sirijoj… Na, bet ir Kremlių supraskime – jiems juk reikėjo, reikia ir reikės bandymų poligonų, kur jie išbandys naujas kgb klastų, fizinių bei (bio)cheminių „začistkų”, propagandos, dezinformacijos, trolinimo ir gausybės kitų kontaktinių ir nekontaktinių veiksmų priemones bei taktikas. O jūs čia apie tokias smulkmenas, kaip Lietuva, Sirija… Kokia čia problema?! – Les rubiat – ščepki letiat, o baby narožajut…